Nu-i nimic. E doar o haită de lupi. Hai, aproape că am scăpat de el.
- Caleb, vine după mine! - Ține-te!
Fugi! Fugi!
Nu, Benjamin, trebuie să terminăm.
Haide, ajută-mă să-l îngrop.
Și dacă-l dezgroapă cineva?
Dumnezeu să-l aibă în pază.
- Bună, Alan. - Bună, dră Magruder.
- Bună ziua, Alan. - Salut, Frank.
- Treci liniștit, Alan. - Mersi, Bill.
Pe el!
Pregătește-te să mori, Parrish!
Parrish, unde te grăbești?
Se duce la fabrică!
FABRICA DE ÎNCĂLȚĂMINTE PARRISH
N-ai decât, Parrish! Fugi la tăticul!
O să așteptăm.
Salut, Carl.
Salut, Alan, băiete. Vino să-ți arăt ceva.
Lucrez la asta de aproape un an.
Mă întâlnesc în după-amiaza asta cu tatăl tău
ca să-i arăt ăștia. Pune mâna.
Ce părere ai? Crezi c-o să-i placă?
Ce sunt?
Sunt viitorul. Dacă-l conving pe Wilt Chamberlain să-i poarte,
o să existe câte o pereche în fiecare dulap din America.
Va fi apogeul modei.
Ce s-a întâmplat?
- Nimic. - Alan!
Ce cauți aici? Fabrica nu este loc de joacă. E periculos aici.
Poți să mă duci acasă?
Iar se ia Billy Jessup de tine?
Fiule, va trebui să-l înfrunți până la urmă.
Dacă te temi de ceva, trebuie să dai piept cu acel ceva.
Fugi acum, fiule.
Nu-l mai lăsa pe băiat să se joace aici.
Îmi pare rău, dle.
- Ce vroiai să-mi arăți? - Imediat, dle.
Ce naiba?
Cine a făcut asta?
Ei?
Eu, dle.
Dacă te cheamă Parrish nu înseamnă că poți să te dai la prietena mea.
Suntem doar prieteni.
Nu mai sunteți.
Pe el!
I-am luat bicicleta.
Mitocanilor!
Drăguț.
Alan?
Ești acasă?
Alan, iarăși? Haide.
Muncă susținută, hotărâre, perspectivă optimistă,
calități care exemplifică spiritul Brantford
încă de când strămoșii noștri s-au așezat în acest oraș.
În ciuda asprimii climei noastre și a solului de granit,
am reușit să...
- Prosperăm. - Azi dimineață îl știam.
O să-l știi pe tot diseară.
- Da. Să mergem. - Sam, trebuie să vorbim cu Alan.
Noi am plecat.
I-am spus tatălui tău că nu a fost doar Billy Jessup.
- Dacă aș fi știut, Alan, n-aș fi... - Nu-i nimic, tată.
Dar sunt mândru de tine. Le-ai ținut piept, chiar dacă erau mai mulți.
Pentru că te-ai purtat ca un bărbat, eu și cu mama ta am decis
că ești pregătit pentru Școala de Băieți Cliffside.
Felicitări, dragule.
ȘCOALA DE BĂIEȚI CLIFFSIDE
Nu vreți să mai stau aici?
Am hotărât demult ca tu să studiezi la Cliffside.
Băieții din familia Parrish merg la Cliffside din secolul al XVIII-lea.
Chiar și unchiul Skylar a studiat acolo.
Ia te uită. Sala Parrish?
E dormitorul principal.
Grozav. Copiii se iau de mine aici pentru că mă cheamă Parrish.
Să te ții atunci când voi locui într-o clădire care-mi poartă numele.
Poartă numele tatălui meu.
Bine. De ce nu locuiești tu acolo?
Am locuit. N-aș fi cine sunt astăzi fără anii petrecuți acolo.
Poate că nu vreau să fiu ca tine.
Poate că nu vreau să fiu un Parrish.
Nicinu vei fi dacă nu începi să te poți ca atare.
- Sam. - Ia-ți haina!
Înseamnă că nu sunt pregătit pentru Cliffside.
Te ducem acolo duminica viitoare. Să nu aud nimic!
N-o să auzi nimic! Nu mai vorbesc cu tine niciodată!
- Sam. - Taci.
- Sam. - Ce?
Nimic.
Ce cauți aici?
Ți-am adus bicicleta.
Nu trebuia. Vroiam să mă duc la Billy ca s-o iau singur.
I-am spus lui Billy să nu se mai ia de tine.
Ți-ai pierdut vremea de pomană. O să vorbim altă dată.
Ce-i asta?
- Și tu ai auzit? - Sigur c-am auzit.
Vino, am găsit un joc tare ciudat în fabrică.
Un joc?
"Jumanji.
Un joc pentru cei care caută un mod de a părăsi lumea în care trăiesc.
Arunci zarul pentru a muta pionul. Dacă dai dublă, arunci din nou.
Câștigă cel care ajunge primul la capăt". Vrei să joci?
Nu mai joc asemenea jocuri de cinci ani.
Sarah!
Cred că e magnetizat.
Alan, uită-te.
"Ele zboară noaptea, mai bine fugi.
Cu ființele înaripate nu te joci".
Ce-a fost asta?
Nu știu.
- Închide-l, Alan. - Bine.
Nu!
Jocul crede c-am aruncat zarul.
Cum adică "jocul crede"?
"În junglă trebuie s-aștepți
până când zarul arată cinci sau opt".
În junglă trebuie s-aștepți? Ce înseamnă asta?
După douăzeci și șase de ani
Orașul ăsta are nevoie de un han.
Era greu de refuzat. Mai ales pentru mobilă.
Mereu uit cât de mare e casa asta.
Judy, Peter, veniți să vedeți.
Recepția va fi chiar aici.
Și un bar în camera de primire.
Sună minunat.
Sunt sigură că veți fi fericită aici împreună cu copiii dv.
De fapt, sunt ai fratelui meu.
El și soția lui au murit iarna trecută.
Nu-i așa că-i grozav?
Chiar că e.
Ce părere ai? E destul de mare pentru tine?
Peter n-a scos o vorbă de când s-a petrecut tragedia.
Îmi pare rău. E groaznic.
Nu-i nimic.
Nicinu ne cunoșteam bine părinții. Erau mereu plecați.
Mergeau la schi în St Moritz, la cazinou în Monte Carlo,
în safari în Africa cea întunecată.
Nici măcar nu știu dacă ne-au iubit.
Dar când iahtul șeicului s-a scufundat,
au apucat să ne scrie un frumos bilet de audio
care a fost găsit într-o sticlă de șampanie printre sfărâmături.
Scuzați-mă.
Erau niște părinți devotați. A fost un accident de mașină în Canada.
- Îmi veți trimite actele? - Mâine la prima oră.
Trebuie să chem un lăcătuș pentru asta.
Peter, adună-ți jucăriile, te rog.
Peter, du valiza asta în pod.
Ne așteaptă apoi o înghețată. Și un whisky.
Ce? Ce e?
Eu mă duc la Motel 6.
Pentru numele lui Dumnezeu!
Nu văd deloc guano.
A zis că arăta așa.
Ăsta e un liliac african. Un puști a zis că a văzut câțiva în anii '60,
dar nu există asemenea lilieci în New England.
Asta a văzut.
Orice ar fi fost, a dispărut.
Nu de lilieci mi-ar fi mie teamă în casa asta.
Dar de ce?
Eu, unul,
n-aș vrea să trăiesc într-o casă în care cineva a fost ucis.
- Ucis? - Da.
Micul Alan Parrish. Cred că tatăl său e criminalul.
Sunt 1001 locuri în casa asta în care ar fi putut ascunde cadavrul.
Mai ales dacă l-a ciopârțit.
Hei, voi de sus!
Să nu întârziați în prima zi de școală.
- Nici urmă de lilieci, doamnă. - Ați auzit?
N-aveți de ce vă teme în casa asta.
Nu-mi vine să cred că m-a chemat directorul tău chiar după prima zi.
Ce-o să mă fac?
Să ne relaxăm și să terminăm cina. Să vorbim despre altceva.
Am aflat de ce a fost atât de ieftină casa.
Acum 26 de ani, aici a trăit un copil pe nume Alan Parrish.
Într-o zi, pur și simplu a dispărut.
Părinții lui l-au ciopârțit și l-au ascuns în pereți.
Gata. M-am săturat de minciunile tale. Ești pedepsită.
Nu-i nimic. Oricum n-am ce face în orașul ăsta idiot.
Și să știi că n-a fost o minciună.
Ai auzit ceva?
Ți-e dor de mama și de tata?
Nu.
Mincinosule.
Potolește-te. Or să te trimită la psiholog.
Dar pe tine la cine or să te trimită dacă nu începi să vorbești?
O să vă sun dacă voi fi reținută la biroul de permise.
Autobuzul școlii trebuie să apară.
Aveți chei de la casă?
Mă auziți?
Hei!
Ce?
Cred c-ar fi mai bine să aștept autobuzul.
Părinții voștri vă urcau în autobuz?
Nu.
Ești sigură?
V-aș putea duce eu la școală.
Nu, nu-ți face probleme. Autobuzul trebuie să apară.
Bine. Fii cuminte azi, te rog.
Și tu ai auzit.
Ce să aud?
De unde se aude?
Să-l aducem aici.
Ciudat. Sunt înțepenite.
"Jumanji, Un joc pentru cei care vor să părăsească lumea în care trăiesc.
Arunci zarul să muți pionul. Dai dublă, arunci din nou.
Câștigă cel care ajunge primul la capăt".
Cred că are un fel de microcipuri.
Aruncă tu prima.
Bine.
Șase.
"O mică mușcătură provoacă mâncărime, strănut, convulsii".
Nu!
"Misiunea nu va fi ușoară. Maimuțele se mișcă într-o doară".
Ce-i asta?
Cred că maimuțele alea au ieșit din joc.
Ca și țânțarii.
N-am văzut partea asta.
"Atenție, aventurieri".
"Atenție, aventurieri. Nu începeți dacă nu intenționați să terminați.
Consecințele jocului dispar atunci când un jucător ajunge la Jumanji
și-i pronunță numele".
- Maimuțele au dispărut. - Bine.
- Închide-l. - Stai!
Scrie că, dacă terminăm jocul, totul va dispărea.
Să terminăm. Dacă nu, o pățim cu mătușa Nora.
Ar trebui s-o facem repede. Nu-i cine știe ce.
Nu, ai dat dublă.
Mai dai o dată. Aruncă zarurile!
Cinci.
"Are colți ascuțiți. Îi place gustul tău.
Grupul tău trebuie să se miște repede rău."
Nu-mi place cum sună.
E cineva aici.
Nu e real, Peter. E o halucinație.
Fugi, Peter!
M-am întors.
Bicicleta mea.
A dat cineva cu zarul un cinci sau un opt?
El.
Mulțumesc! Mulțumesc! Mulțumesc!
Îmi pare rău că te-am speriat. Îmi pare rău că te-am speriat.
M-am întors!
Mamă! Tată!
Am venit acasă!
M-am întors!
Sunt eu! Sunt eu, Alan, mamă și tată!
Am venit acasă! M-am întors!
Tu ești sora mea cea mică?
Nu, eu sunt Judy și el e Peter.
Unde-i mama? Tata e la fabrică?
Tu ești
Alan Parrish?
Da. Voi cine sunteți?
Acum noi locuim aici.
Unde sunt părinții mei?
Nu știm.
Casa asta e goală de mulți ani.
Toți au crezut că ești mort.
Îmi pare rău.
- Repetă descrierea. - Blană roșie și coadă.
Dă-te jos de pe mașina mea, te rog. Și treci pe trotuar.
- Ce an e? - Era nou-nouță.
- Nu. În ce an suntem? - 1995. Ai uitat?
Ai buletin? Lasă-mă să ghicesc. E în costumul de Tarzan.
- 26 de ani. - Ești de pe aici?
Eram. Dar am fost în Jumanji.
Indonezia. A fost în trupele de menținere a păcii.
- Carl Bentley, Tălparul. - Bărbatul ăsta e rudă cu voi?
- Da, e unchiul nostru. - Se îmbracă mereu așa?
Da, e vegetarian.
Plecați de-acolo!
Maimuțe. Maimuțe.
E dus cu pluta?
A fost lovit la cap acum câteva luni.
Nu te mișca!
- Stai! - Nu mișca, nu mișca.
Stai puțin! Unde te duci?
Să-mi găsesc părinții!
Hai.
Stai!
Tata fabrica pantofi aici.
Erau cei mai buni pantofi din New England.
Scuze.
Ușurel, fetița.
Știi ce s-a întâmplat cu fabrica de pantofi?
Da, a dat faliment. Ca toate celelalte întreprinderi din oraș.
E frig afară. Vrei o cafea?
De ce a fost închisă Parrish Shoes?
După fuga fiului său, Sam a investit tot ce avea în căutarea sa.
Timp, bani.
Totul.
După un timp, n-a mai venit la serviciu.
Nu i-a mai păsat.
Nu cred că cineva l-a iubit pe băiat mai mult decât Sam.
Uite.
O să îngheți afară.
Mulțumesc. Familia Parrish mai e aici?
- Îi mai văd uneori. - Da?
Stau pe Strada Adams.
Și părinții noștri au murit.
Erau în Orientul Mijlociu pentru negocierea unui tratat de pace.
Tata lucra în publicitate.
Cred că ți-e dor de el, nu?
Și mie.
Iar pleacă.
Știu că ești supărat, dar trebuie să terminăm jocul.
Să terminăm? De ce aveți nevoie de mine?
În cazul în care mai apare ceva înfricoșător.
În plus, în camera mătușii mele este un leu.
Vi se pare cumva că lucrez la circ?
O să vină curând acasă.
Va avea o mare surpriză. Sper că nu e alergică la pisici.
Larry, avem nevoie de mașină. Ajută-mă.
- Am lovit-o rău? - Nu, altă mușcătură ciudată.
- Da. Încă una. - Sunt peste 50. Ce se întâmplă?
Ușurel. Ușor.
- Nu e dna Thomas? - Cine?
- Agentul imobiliar. - Liniște.
Ascultați.
Auziți?
Ce să auzim?
Intrați în mașină.
Gândiți-vă. Ce a ieșit din joc înaintea mea?
Un leu, o ceată de maimuțe și...
Ăștia!
Nu-i nimic. E doar un gândac. Suntem în siguranță aici.
E bine.
Să stăm cât mai jos. Nu poate ajunge până aici.
Nu vă faceți griji. E-n regulă.
Nu poate trece prin sticlă.
Suntem în siguranță.
Știți să conduceți?
Nu? Nicio problemă.
Tata îmi dădea voie să scot mașina de pe alee.
M-a lăsat o dată.
Nu-i mare filosofie.
Pornim!
Alan, capota!
Floare la ureche.
Da.
Alan.
Ia chestia aia de aici!
Când ne ajuți să jucăm? Mătușa noastră va sosi curând.
Bine. O puteți informa că e fostul proprietar al casei.
Vă dați seama că, dacă părinții mei au murit, casa îmi aparține.
Mulțumesc.
S-a terminat cu frunzele de bananier.
Nu crezi că maimuțele vor afecta ecosistemul?
Hei!
Ce-ai pățit? Te-ai bărbierit cu ciobul?
Dar tu ce-ai pățit? Familia Clampett a ieșit la talcioc?
E prima oară când mă bărbieresc.
Unde te duci?
Vrei să joc eu cu Peter și tu doar te uiți?
Mersi. L-am mai văzut.
Dacă nu ne ajuți, ce-ai de gând să faci?
Nu știu. O iau de unde am rămas.
Mă întreb dacă dna Niedermayer mai predă în clasa a șasea.
Hai, n-o să ne ajute. Îi e frică.
Ce-ai spus?
Ți-e frică. E normal să-ți fie frică.
Hai să-l desfacem în sufragerie.
N-aveți habar în ce vă băgați.
Orice-ar fi, ne descurcăm singuri. N-avem nevoie de ajutorul tău.
Nu cred.
Crezi că maimuțele, leii și țânțarii sunt răi?
E doar începutul.
Am văzut lucruri pe care nu le-ați văzut nici în coșmaruri.
Lucruri pe care nici nu vi le puteți imagina.
Lucruri pe care nici nu le puteți vedea.
Lucruri care vă vânează în puterea nopții.
Apoi ceva țipă. Apoi le auziți cum mănâncă.
Și te rogi la Dumnezeu să nu fii tu desertul.
Ți-e frică?
Nici măcar nu știi ce înseamnă să-ți fie frică.
N-ai rezista nici cinci minute fără mine.
Vrei să ne ajuți?
O să mă uit,
dar nu mi-e frică.
Peter, te-ai descurcat de minune.
E psihologie inversă. Tata o folosea tot timpul cu mine.
Ești pregătit?
Da.
Alan, ești pregătit?
Nu poți fi "pregătit".
Încerc din nou.
Alan, nu funcționează.
Nu e rândul tău.
Eu am aruncat prima. Apoi Peter de două ori pentru că a dat dublă.
E rândul meu.
Nu, uite. Două piese sunt ale tale, nu?
Ale cui sunt celelalte piese?
Elefantul era al meu.
Jucați jocul pe care l-am început în 1969.
Trebuie să joc.
Nu e rândul meu.
Dar al cui?
Al lui Sarah Whittle.
Aici locuia.
Locul ăsta e înfiorător.
Ne jucam pe verandă.
INTERPRETĂRI PARANORMALE
Știam că nu mai locuiește aici. Cred că s-a măritat cu Billy Jessup.
- Hai. - Să întrebăm măcar.
- Poate știe unde s-a dus Sarah. - Trebuie să știe. E mediu.
Bine gândit.
Parcă veranda era mult mai mare.
Da?
- Ne puteți ajuta? - Aveți programare?
- Nu, încercăm să găsim pe cineva. - Madam Serena nu primește acum.
Poate ne puteți ajuta dv.
Ce s-a întâmplat?
Căutăm o persoană care a locuit aici.
Nu, am locuit aici toată viața mea.
Atunci trebuie s-o cunoașteți pe Sarah Whittle.
Ce vreți de la Sarah Whittle?
Sarah?
Nu mai port numele acesta.
Sarah Whittle?
Ce doriți?
În urmă cu 26 de ani, ai jucat un joc cu un băiat de pe stradă.
Un joc cu tobe.
De unde știi?
Eu sunt băiatul acela, Sarah.
Alan?
Ai omorât-o.
Lăsați un mesaj și doctorul vă va suna
cât mai curând posibil.
Dr. Boorstein, sunt Sarah Whittle. Vă rog să mă sunați cât mai repede.
Cred că trebuie să-mi verificați doza.
Evenimentul de care am discutat, cel care, de fapt, nu a avut loc?
Am o întâlnire cu băiatul care n-a dispărut.
Stau în sufrageria lui și beau limonadă.
Dacă m-ați putea suna, m-ar interesa interpretarea dv.
- O să mă sune el. - În timp ce așteptăm...
- Doamne! Nu, nu, nu! - Sarah.
Am făcut 2000 de ore de terapie încercând să mă conving că nu există.
Ți s-a întâmplat ceva groaznic. Eu am inventat totul.
A fost groaznic. A fost groaznic.
Chiar a fost.
Dar s-a întâmplat cu adevărat.
Nu. Nu a fost adevărat. Tatăl tău te-a ucis și te-a ciopârțit.
Sarah, haide!
Tata?
Tata abia dacă mă îmbrățișa,
cum să mă taie în bucățele?
Acum 26 de ani, am început acest joc.
Și acum
ne vom așeza și-l vom termina.
Fii atentă.
E rândul tău.
Joacă.
- Nu, nu. - Bine.
Dă-mi zarurile și poți pleca acasă. Nu trebuie să joci.
Mulțumesc, Alan.
Doamne! Cum ai făcut asta?
E legea junglei. O să te obișnuiești.
Câtă energie am consumat încercând să te vizualizez ca un spirit radios!
Hai, citește.
"Cresc mai repede decât bambusul.
Ai grijă sau vor veni după tine".
Grozav!
Doamne. Spune-mi că visez.
Nu visezi. Nu vă apropiați de pereți. Nu atingeți nimic.
Nu faceți mișcări bruște.
- Sunt frumoase. - Da, sunt frumoase.
Nu le atinge pe cele violete. Au vârfuri veninoase.
Și nu vă apropiați de păstăile mari și galbene.
Care păstăi mari și galbene?
Te-am prins! Ține-l de brațe!
Luați-o de pe mine! Luați-o de pe mine!
Doamne!
Ține-te.
L-ai prins? Mă întorc imediat.
Îmi pare rău, Angus.
E vremea secerișului!
Ai pățit ceva?
Doamne!
Mașina mea, mașina mea!
Nu-mi vine să cred. Te rog, pornește. Da!
- Carl? Răspunde, Carl. - Aici Carl.
Unde-ai fost? Avem o problemă cu stăpânirea unui animal.
Trimite-i pe Stan și Willy.
Trebuie să verific un individ suspect la casa Parrish.
Trebuia să mă fac pompier.
Sarah!
Ia mâna de pe mine!
- Jocul nu s-a terminat. - Pentru mine s-a terminat.
Nu mai ești în junglă.
Termină! Nu-i frumos să te porți așa cu oamenii.
Vrea cineva un ceai cu gheață? Mă duc să fac niște ceai.
Te rog, jocul ăsta mi-a distrus viața când l-am jucat ultima oară.
Ție ți-a distrus viața?
"În junglă trebuie s-aștepți până când zarul arată cinci sau opt".
Eram mică, Alan.
Tu ai dispărut.
Și un roi de lilieci m-a înconjurat și m-a urmărit pe stradă.
Mi-a fost frică.
Îmi pare rău, Alan.
Nu m-a crezut nimeni. Am fost singură.
La fel am fost și eu timp de 26 de ani, Sarah.
Și eu.
Nu-i nimic, Sarah. Și nouă ne e frică.
Dar dacă terminăm jocul, totul se va termina.
Și dacă rămân blocată în joc?
N-o să se întâmple asta.
Pentru că eu nu mă voi opri din jucat.
Nici eu.
Haide, Sarah.
Te rog.
Știam eu că va fi o zi proastă.
Haide, va fi bine.
Trebuie să ne păstrăm cumpătul.
Și să aruncăm zarurile.
"Un vânător din sălbăticia întunecată
te face să te simți copil".
Ce e?
Van Pelt.
Laș nenorocit! Înfruntă-mă ca un bărbat.
Mai ai de învățat, Sonny Jim.
Cine nu e gata, îl iau cu lopata.
Hei, tu!
Aruncă arma și ridică mâinile!
Nu-mi vine să cred!
Chiar dacă Alan scapă cu bine din situația asta,
se va întâmpla la nesfârșit.
Furia înăbușită atrage după sine multă energie negativă.
Se mai întâmplă să ajungi în junglă. N-a fost o întâmplare.
Nu există întâmplări.
Al cui e rândul?
- E rândul meu. - Serios? Grozav.
Ar fi trebuit să ne spui că e un om care vânează oameni.
Nu știam. Așa au căzut zarurile.
El e motivul pentru care nu vroiai să joci?
Nici tu nu vroiai să joci?
Domnul " am început un joc acum 26 de ani și acum trebuie să-l terminăm"?
Ce-i cu tipul ăsta?
E vânător. Omoară lucruri. Vrea să mă omoare pe mine acum.
- De ce pe tine? - De ce pe mine?
Nu știu. S-ar zice că sunt o pierdere de timp pentru el.
Poate că vrea să mă facă trofeu.
E rândul tău.
Ați discutat vreodată despre neînțelegerile voastre?
- Ești nebună? Are pușcă! - Nu mă face nebună. Niciodată.
Toți m-au făcut nebună când le-am spus că ai fost absorbit de un joc.
- Poate ar trebui să arunc zarurile. - Da.
Eram fetița care te-a văzut ucis.
Crezi că a venit cineva la mine de ziua mea?
- Hei, dau cu zarurile. - Care Billy?
Ce, ești bufniță? Hai, Madam Serena, fă apel la memorie.
- Aruncă și gata. - Găsește amintirea
vechiului tău iubit.
- Puștiul care-ți fura bicicleta? - Puștiul care te scotea la film.
"Nu te lăsa păcălit, nu e tunet. Dacă stai pe loc, faci o greșeală".
- Ești imatură. - Tu ești!
Știu că tu ești, dar ce sunt eu?
Simți asta?
Fugiți!
E o goană de animale!
Jocul!
Nu vă uitați înapoi!
Nu jocul!
De ce n-ai luat jocul, Peter?
Nu-l băga în seamă. E balanță.
- Unde te duci? - O ia spre apă!
Sunt mătușa Nora. Ce mai faceți?
Îmi pare rău, dragă. Ai greșit numărul.
Așteptați-mă!
- Cu ce vă pot ajuta? - Vreau 12 duzini din astea.
Nu se mai fabrică din 1903.
La naiba. Atunci îmi trebuie altă pușcă.
E o perioadă de așteptare.
Și trebuie să completați astea.
Sau le pot completa eu.
Louise.
Dacă vă întreabă cineva, nu ați luat-o de aici.
Nu sunteți poștaș, nu-i așa?
Alan!
Liniște.
Aici.
Peter!
Peter, ai pățit ceva?
Nu-mi vine să cred că ai făcut asta. A fost marfă.
- M-ai speriat. - A fost grozav.
Bună treabă. Haide, dă-mi jocul. Să mergem.
Nu.
Purtați-vă normal.
Ascunde jocul.
Dau peste tine ori de câte ori apar belele.
Nu știu despre ce vorbești.
- Te arestez. - Nu merg nicăieri.
Bine.
O secundă. Nu-l puteți lua. Este...
- Logodnicul ei. - Ai spus că e unchiul tău.
Nu-i nimic. Mă întorc repede.
La naiba!
Ai zis că nu-ți vei abandona prietenii niciodată.
- O să terminăm jocul mai târziu. - Mai târziu?
Van Pelt. Van Pelt.
Vă sugerez să vă duceți acasă acum.
Bine.
Cum o să terminăm jocul acum?
Nu putem. Nu-l putem termina fără el.
Judy!
Ce?
Ce s-a întâmplat?
Am crezut că pot termina jocul. Mai aveam zece căsuțe.
"O regulă Jumanji a fost încălcată,
te vei întoarce mai mult decât pionul tău".
Ai încercat să trișezi?
Nu, am încercat să arunc zarurile astfel încât să cadă pe 12.
Bine, scumpule. Asta e trișare.
Peter, mâinile tale! Uită-te la mâinile tale!
Recepție, sunt Willy. Au devastat magazinul lui Larry.
Nu le pot opri. Chemați Garda Națională.
Ce-o mai fi și asta? Sunt sigur că știi.
Da, știu. Dar nu m-ai crede dacă ți-aș spune, Carl.
De unde știi că mă cheamă Carl?
Știu mai mult de atât.
Știu că ai lucrat la Parrish Shoes.
Ți se spunea "Tălparul".
"Tălparul", așa e. Am lucrat acolo
până când bătrânul Parrish m-a concediat.
- Te-a concediat? - Da.
Și aveam o idee care putea schimba viața întregului oraș.
- Pantofii tăi. - Așa e.
Ascultă, Carl.
Știu că nu înseamnă prea mult după 26 de ani,
dar îmi pare rău.
Îmi pare rău.
De ce-ți pare rău?
Sunt eu, Alan.
Mulțumim.
Ce se întâmplă?
Se pare că sunt reduceri, scumpo.
Ai văzut și tu trei maimuțe pe o motocicletă?
- Da. - Bravo.
Momentan scos din uz
Poate că putem plăti cauțiunea cu un cec.
Mulțumesc.
Spune-i lașului acela mucos că, dacă vrea...
La o parte!
Dă-mi aia, băiete!
Ajutor!
Scoateți-mă de aici!
- Nu-i nimic. - Doamne, Peter.
Bine.
Acolo e.
Așteptați aici.
Te-am prins, fetițo.
Când Alan va afla de situația ta, va veni.
Nu știe că sunt aici. Planul tău n-o să funcționeze.
- Dacă miști, îți zbor creierii! - Bine.
Cheamă poliția!
- Cred că s-a rezolvat. - Da.
Să scanăm prețul!
INCORECT
Dacă-mi dai drumul, pot opri toate astea.
Pare Zona Crepusculară, dar e adevărat.
Te rog, trebuie să mă ajuți.
Sunt sigur că voi regreta.
Stai liniștit.
Gata, ești liber.
Acum ce-o să faci?
- Tu rămâi aici. - Cheile mele!
E spre binele tău.
- Cheile de la cătușe! - Trebuie să fac asta.
- Alan! - Îmi vei mulțumi într-o bună zi.
Carl, cod roșu.
Luare de ostatici la "Sir Sav-a-lot". O femeie și doi copii.
Pare să fie bărbatul înarmat cu coiful de safari.
Carl? Recepție, Carl.
- Lorraine? - Ce e "Sir Sav-a-lot"?
- Un magazin cu reduceri. - Dă-te.
- Stai. Ușurel. - Bine. Bine.
Nu-ți face griji. Am mai condus.
O dată.
Unde-i Sir Sav-a-lot?
- Intersecția Monroe cu Elm. - Biserica episcopală.
Nu mai e biserică. Acum e Speedy Burger.
Cel puțin era. Nu știu ce-a mai rămas din el. Lumea a luat-o razna.
Judy!
Hopa. Musafiri nepoftiți.
Nu-i nimic. O să ne ajute.
Detergent de rufe
- Uite jocul. - Hai afară.
Ce prostie!
- Oprește sirena. De acolo! - Bine, imediat.
Nu vă mai ghemuiți. V-aș fi putut împușcat oricând.
De ce n-ai făcut-o?
Nu tu ai aruncat zarurile, ci Alan.
Aici e. Frânează!
Frânează!
Vine el.
Sarah!
- Ești bine? - Da.
- Unde-i Peter? - Sunt aici.
Grozav.
Țineți minte. Circumstanțele nu sunt niciodată în afara controlului dv.
Sfârșitul casetei trei.
Noi informații despre evenimentele din Brantford, New Hampshire.
98 persoane au fost spitalizate acuzând simptome
de la febră inexplicabilă și iritații până la atacuri de apoplexie.
Resursele locale sunt solicitate la maximum.
Oficialii le cer celor care acuză aceleași simptome să apeleze 911.
Așa.
Alan, vorbește cu el, te rog.
Ce? N-avem timp pentru așa ceva.
Știu, dar e un copil care încearcă să ne ajute.
- Bine. Hai. - Mulțumesc.
Judy, vino.
Te-am avertizat, Peter.
Dar tu ai vrut totuși să joci.
Ce, plângi? Nu plânge, ține bărbia sus.
Hai, bărbia sus.
Plânsul nu a ajutat niciodată pe nimeni.
Dacă ai o problemă, trebuie să-i faci față ca un bărbat.
Îmi pare rău. După 26 de ani petrecuți în jungla întunecată,
tot am ajuns să semăn cu tata.
Nu-i nimic. Vino-ncoace. Îmi pare rău. Nu-i nimic.
E normal să-ți fie frică.
Nu mi-e frică.
Dar ce e?
Bine.
Gata?
Nu-ți face probleme. O să revii la normal cât ai zice pește.
Intrăm cu toții și terminăm jocul.
În orice...
condiții.
Mă simt ca acasă.
UȘĂ DESCHISĂ
Lorraine, sunt Carl.
Mă duc la casa Parrish. Dă-mi informații noi.
Lorraine?
Stai! Stai!
Ce mai e acum?
Stop!
Stai! Oprește!
S-a întâmplat ceva, dnă?
- Mă puteți duce acasă? - Unde locuiți?
Pe strada Jefferson. Vechea casă Parrish.
Aveți copii? O fată și un băiat?
- Ce s-a întâmplat? - Urcați.
O să vă explic pe drum.
N-ai decât! Ia-o!
Trebuie să ajungem la casa aia.
- N-ar trebui să jucăm în altă parte? - Nu.
În mediul ăsta am crescut eu. Ce e afară mă sperie.
- Bine, e rândul meu. - Sarah, dacă dai 12, câștigi.
Gata? Arunc.
Nu-i nimic.
"În fiecare pătrar de lună, va veni un muson
la tine în lagună". Muson.
Bine că suntem înăuntru.
Da, bine.
Puțină ploaie nu strică.
Dar mai multă te poate omorî.
Hai!
Pe aici!
- Ce facem acum? - Mergem la înălțime.
Haideți! Rămâneți grupați!
Ai pățit ceva?
- Alan? - Ce?
Ce-i aia?
Înoată! Înoată! Atenție!
Înoată! Mișcă!
Înainte!
Rămâi pe masă!
Scoate picioarele din apă!
Pe candelabru!
Haide, Sarah.
Ține-te, Sarah!
Ai pățit ceva?
Judy? Peter!
Dați-vă la o parte și lăsați-mă pe mine, vă rog.
Nu-i nimic. Poate că au dat televizorul tare.
Peter? Judy?
Am vrut dintotdeauna să fac asta. Dați-vă la o parte, vă rog.
Dă-mi mâna!
- Apucă-te de mâna mea! - Am prins-o.
Ia jocul.
- Ești bine? - Da.
Alan, te-ai luptat cu un aligator pentru mine.
Era crocodil.
Aligatorii nu au ciucurele ăla pe piciorul din spate.
Hai.
Greșeala mea.
Haide.
E rândul meu.
Știu!
Colonelul Mustard în bibliotecă cu o cheie fixă.
Indiciu.
"Ai grijă unde calci.
Podeaua e mișcătoare ca nisipul".
- Ajută-mă. - Fii calm.
Nu te agita. Fii calm.
Sunt calm.
- Ține-te. - Trage!
Am prins-o. Trage!
Fii calm!
Haide!
Bravo!
Te-am prins.
Nu-mi mai da lucruri care se rup!
"Lecția-ți va fi..."
Bine.
"Lecția-ți va fi de învățătură".
Te-am prins.
"Uneori trebuie să te întorci o tură".
- Te-am rănit? - Nu.
Mulțumesc, Judy. Mulțumesc. Ai gândit rapid.
Sarah și cu mine am vrea să ieșim din podea.
E rândul tău, Peter.
Bine.
Am crezut că te-am pierdut din nou.
Mulțumesc că ai rămas de data asta.
"Ai nevoie de o mână de ajutor? Așteaptă puțin.
Te vom ajuta. Toți avem câte opt".
Ce-i asta? Ce e?
- Nimic. - Nu țipai dacă nu era nimic!
Peter, tata ținea un topor în șopron. Du-te și ia-l!
Repede! Fugi!
Sarah!
Judy?
Peter?
Mătușă Nora, sunt eu, Peter.
Îmi pare rău. Nu pot vorbi acum. Îți explic mai târziu.
- Sarah. - Ce?
E rândul tău. Poți termina dacă dai un șapte.
- Nu pot să arunc. - Pune zarurile în gură.
Adu jocul. Grăbește-te!
Judy!
Ai pățit ceva?
N-am nimic. Ajută-l pe el.
Hai, Judy.
Dă-mi zarurile.
"Aproape ai ajuns. Miza e mare.
Dar pământul se cutremură".
Judy!
Aș vrea ca mama și tata să fie aici.
Și eu.
Singura ei șansă e să termine jocul!
E rândul tău!
Doamne!
Ia jocul!
Nu te las!
Alan!
Nu mișca.
Ridică-te.
Ce ai în mână?
Aruncă-l.
Capăt de linie, Sonny Jim.
S-a terminat jocul. Poți să începi să fugi.
Nu.
Nu ți-e frică?
Sunt îngrozit.
Dar tata mi-a spus
că trebuie să-ți înfrunți temerile.
Bun băiat. În sfârșit, te porți ca un bărbat.
Mai ai ceva de spus?
Jumanji.
E Jumanji.
Nu, Alan, nu!
Am uitat notițele pentru discurs.
Tată, îmi pare bine că te-ai întors.
Sunt plecat doar de cinci minute.
Mi s-a părut mult mai mult.
Parcă spuneai că nu mai vorbești cu mine niciodată.
Îmi pare rău pentru orice aș fi spus, tată.
Alan, eram furios.
Și mie îmi pare rău, fiule.
Nu ești obligat să mergi la Cliffside, dacă nu vrei.
Să discutăm despre asta mâine, ca de la bărbat la bărbat.
Ce-ai zice ca de la tată la fiu?
Grozav.
Trebuie să plec. Sunt oaspetele de onoare.
Tată?
În anul 196... Adică azi, la fabrică,
nu a fost vina lui Carl Bentley.
Eu am pus pantoful pe bandă.
Mă bucur că mi-ai spus, fiule.
Mulțumesc.
Pa, tată.
La revedere.
- La naiba! Judy și Peter! - Alan.
Nu sunt acolo.
Suntem în 1969.
Nu s-au născut încă.
Încep să uit ce înseamnă să fii adult.
Nu-i nimic. Doar să nu ne uităm unul pe celălalt.
Sau pe Judy și Peter.
Am tot vrut să fac un lucru.
Și ar fi bine să-l fac până când nu devin de tot copil.
Cred că nu mă primesc la școala de șoferi în clasa a șasea, nu?
Crăciun fericit.
Vrei prăjituri?
Tată, noile crosuri merg bine.
Nu e un sutien, e un pantof sport.
Scumpule, aici erai.
Tată, trebuie să închid. Te luăm mâine, bine?
O să fii cel mai frumos dar de Crăciun. Pa-pa!
Au ajuns? Hai.
Pardon.
Jim. Mă bucur că ai venit.
- Mersi. Ea e soția mea, Martha. - Bună. Ea e Sarah.
- Bună, Sarah. - Unde sunt copiii?
Doamne, uite-i.
De unde ai știut?
Am nimerit-o. Sunt copiii voștri.
Așa e, ei sunt copiii noștri.
Judy și Peter. Salutați-i pe dl și dna Parrish.
Îmi pare bine.
Și mie îmi pare bine.
Ești exact așa cum îmi amintesc.
Am senzația că știu atât de multe despre ei.
- I-ai vorbit lui Alan despre ei. - Și eu i-am spus ei.
- Mă duc să aduc cadourile. - Sigur, dragule.
Ne plac foarte mult copiii.
- Crăciun fericit. - Marfă.
Când poți începe?
Ne gândeam să plecăm în vacanță în Munții Stâncoși din Canada.
Nu!
Scuze.
Doar că...
Vrem să începi imediat promovarea pentru noua linie.
Nicio problemă. Pot să încep săptămâna viitoare.
Grozav. Să te prezint noilor tăi colegi.
Intrați. Casa noastră a fost casa voastră. Este. Oricând.
Ce zgomot se aude?